VAPET Production uvádí (subtitles ripped by Skalda)
Ten závod nikdy nekončí.
Týden po poslední Grand Prix roku, na začátku listopadu,
začínají týmy trénovat na příští sezónu.
Kolo za kolem. Kolena na zemi v zatáčkách.
Řítí se po rovině rychlostí dvě stě mil za hodinu a chtějí být stále rychlejší.
Jsou to blázni. Zabijí se.
Možná. Ale co ta sláva?
Ženy? Peníze?
Ve skutečnosti od roku 1960 zahynul na dráze jediný mistr světa v pětistovkách.
Gary Hocking. Testoval tehdy vůz Formule jedna.
Všichni svoji závodní motocyklovou kariéru přežili.
Jak to dělají? A proč to dělají?
Týden za týdnem jezdí a havarují,
jezdí a vyhrávají,
a vždycky rychleji a rychleji
a rychleji.
MotoGP V ZAJETÍ RYCHLOSTI
Na začátku, když poprvé zkusíte pětistovku... ty vole.
"Mistr světa 13 vítězství v 500 ccm"
Vždycky jsem myslel, že silniční jezdci jsou blázni,
- když jezdí tak rychle. - "Mistr světa, 54 vítězství v 500 ccm"
- Je to jako videohra... - "Mistr světa, 22 vítězství v 500 ccm"
...která má v sobě prvek nebezpečí. - Když závodíte, máte utkvělou myšlenku.
- Pořád se ptáte, kdy se to stane? - "Mistr světa, 24 vítězství v 500 ccm"
Protože se to stane. Jednou spadnete.
Rychlost je něco nebezpečného, ale hrozně vzrušujícího.
- Nejvyšší rychlost je tři sta čtrnáct. - Skoro 200 mil za hodinu?
- "Mistr světa, 2 vítězství v 500 ccm" - To není špatný, co?
Ze začátku si myslíte, že tohle je bláznivej sport.
- "Mistr světa, 8 vítězství v 500 ccm" - Ale nakonec tak bláznivej není.
Jako kluk jsem si říkal, kdybych tak mohl jezdit na motorkách a živit se tím,
- to by byla nejúžasnější věc na světě. - "Mistr světa, 24 vítězství v 500 ccm"
Co mám dneska rád na Grand Prix?
- Ženský, řekl bych. - "Mistr světa, 19 vítězství v 500 ccm"
- Je to skutečná válka těchhle 16 závodů. - "Majitel týmu Red Bull Yamaha WCM"
- "Mistr světa, 31 vítězství v 500 ccm" - Je to vaše práce. Musíte vyhrát,
jinak jste úplně bez sebe. Když skončíte druhej, zabil byste všechny kolem.
Ten pocit, kterej máte před začátkem, je pořád stejnej.
Je to vždycky síla.
Existují různé mezinárodní šampionáty.
Ve stopětadvacítkách, dvěstěpadesátkách,
Supersport, Superbike.
Ale jestli chcete být opravdu mistr světa,
existuje jen jediný, který musíte vyhrát. MotoGP.
Nejrychlejší muži na nejrychlejších strojích na světě.
Sezóna MotoGP trvá od dubna do listopadu.
Šestnáct závodů za osm měsíců na pěti kontinentech.
Dějiště se mohou měnit, ale vlastně je to pořád jedno místo.
Město, které se přesouvá po světě,
zabydlené pár tisíci vysoce kvalifikovaných profesionálů
v zajetí stejné posedlosti.
Všichni jsme jen závisláci. Jsme závislí na rychlosti.
Běžná praxe je taková: Příjezd ve středu. Ve čtvrtek příprava.
Trénink v pátek a v sobotu. V neděli závod. Zabalit a jet dál.
Na začátku sezóny startuje 24 jezdců. Občas jich bude méně.
Nehody se stávají. Většina týmů má dva jezdce.
Váš týmový kolega není spojenec. Je to první člověk, kterého chcete porazit.
Člověk se stejným vybavením jako vy.
Závod je sprint. Žádné zastávky v boxu. Každý sám za sebe.
Trasa závodu měří zhruba 75 mil, při průměrné rychlosti přes sto mílí v hodině
to znamená asi čtyřicet minut.
Za první místo se připisuje dvacet pět bodů. Za druhé dvacet.
Šestnáct za třetí. Sestupně až k jednomu bodu za patnácté místo.
Ale než začnete pomýšlet na vítězství, musíte ovládat motocykl,
což v roce 2001 znamená 500 ccm dvoutakt,
nejbrutálnější závodní stroj, jaký byl kdy sestrojen.
- "2001, závod 500 ccm dvoutakt" - Každý, kdo umí řídit 500 ccm tak dobře,
aby se kvalifikoval na Grand Prix, je hrdina.
- Publicista / Komentátor - Tohle jsou ty nejďábelštější vynálezy.
Jsou to požírači lidí. Když se k nim nechováte dobře, koušou.
- "Řidič kamionu, Red Bull Yamaha WCM" - Musíte být vážně opatrný,
kvůli síle dvoutaktního motoru. Když přidáte plyn brzo,
roztočí se a vyhodí vás ze sedla díky svojí váze a síle, kterou mají.
Jsou svým způsobem docela zrádný.
- "Konstruktér Red Bull Yamaha WCM" - Dvoutakt je syrový motor.
Ale díky své váze je velmi efektivní jednotkou síly.
Pětistovky, to je jinej svět.
Tyhle motorky pocházejí z jinýho světa.
- "2 vítězství v 500 ccm" - Neuvěřitelný, co? Jen to klouže,
přenáší to spoustu síly, a když na to šlápnete, je nemožný to kontrolovat.
Akcelerace byla tak velká.
Byl jsem zvyklý jezdit dvěstěpadesátky...
- "Mistr světa 2000 v 250 ccm" - Jak se říká, krajina ubíhá takhle,
ale na pětistovce ubíhá takhle.
- "3 vítězství v 500 ccm" - Házelo mě to do stran.
Byla to vážně těžká jízda.
Když motorka dobře šlape a dělá to, co chcete vy,
jedete rychle, nepřemýšlíte. Jste jedno tělo.
Vaše kola jsou vaše nohy. Je to skvělý spojení. Je to vážně dobrej pocit.
- Je to pěkný. - "8 vítězství v 500 ccm"
Neexistujou slova, která by vysvětlila tu akceleraci.
Teď potřebuju víc šťávy.
To vás dostane, když slyšíte jezdce říkat: "Ta motorka je pomalá."
- A vy víte, jak je rychlá. - "Konstruktér Repsol Honda"
Přesto si stěžujou, protože si zvykli na sílu.
- Začal jsem závodit, když mi bylo 14. - "2 vítězství v 500 ccm"
Ale na motorce jsem začal jezdit, když mi byly čtyři roky. Už je to dlouho.
Jezdím většinu života, od doby, co mi bylo pět, šest let.
Táta jezdil plochou dráhu. Byla to jen legrace. Byl to jeho koníček.
Měl ho fakt rád. A když měl kluka, chtěl, aby taky řídil motorku.
Můj otec nebyl tak špatný. Moje máma určitě ne.
A můj dědeček měl nějaký peníze.
Ale na závodění mi nic nedal. Řekl mi: Na studium ti dám, co budeš chtít.
Jen na motorky ti nedám nic.
Matka je moje manažerka, ale na závody se nedívá.
Když závod skončí, zavolám domů a řeknu:
"Mami, dojel jsem třetí, čtvrtý, pátý." "Fajn, podívám se na závody."
Máma pořád říká: "Fajn, Lorisi, jeď opatrně, jeď pomalu."
Ale při mý práci je těžký jezdit pomalu. Je lepší jezdit pořád rychleji.
Jsem tady, protože mám syna, který jezdí motocyklovou GP.
Jmenuje se Valentino Rossi
a já jsem velký fanoušek motocyklů a velký fanoušek Valentina.
Moje matka nebyla moc šťastná, protože chtěla, abych studoval a bla bla bla.
Teď se chodí dívat na závody a trochu se bojí, jako všechny mámy.
Moje matka taky. Říká, že motorky jsou bláznivý.
Můj otec taky závodil. Takže když jsem začal, říkala ne.
Po Grazianovi taky můj syn. Ale nakonec to tak dopadlo.
Ta motorka je trochu hůř ovladatelná, je nutné být velmi pozorný.
- Je skvělý, když se vám daří. Když ne... - "54 vítězství v 500 ccm"
"Palubní kamera Jerez, Španělsko, 1999"
Vjel jsem na kraj dráhy. Byl hodně kluzkej. Bylo to skoro jako led.
Při plný akceleraci, možná tak ve sto třiceti pěti mílích za hodinu,
mě motorka vyhodila rovnou do písku a pak do zdi.
Zlomil jsem si nohu asi na sedmnáctkrát,
i kotník, taky ruku, ramena a žebra.
Jen pár takovejch drobností.
- "Publicista" - Je to šílenství. Jinak to nejde nazvat.
Milovat rychlou jízdu na motocyklu, osvojit si jisté dovednosti
a využít je v soutěži, to je jedna věc.
Ale dělat to na téhle úrovni, na téhle maximální, hrůzu nahánějící úrovni,
každý víkend, proti jiným lidem,
kteří jsou stejně tak šílení a stejně tak dobří jako vy,
to je to, co je na závodění fascinující a hrozivé a obdivuhodné.
Při motocyklových závodech vidíte člověka v akci.
Když jezdec téměř přepadne přes řídítka ve sto dvaceti mílích za hodinu,
pohyb jeho těla vám řekne, co se stalo.
Co se děje, můžete přesně určit podle toho, jak se jezdci pohybují.
Ve sto šedesáti mílích za hodinu nebo dvě stě šedesáti kilometrech za hodinu
ten stroj prostě nechce změnit směr.
Pokračuje přímo, nemůžete jenom stočit řídítka.
Musíte to fyzicky uřídit nohama a celým tělem, abyste dokázali změnit směr.
Pokud jen hnete řízením, kolo zatočí, ale stroj pokračuje rovně.
Když závodíte v autě jako já, myslíte si:
Kdybych se mohl v tom sedadle trochu pohnout, možná bych vůz ovládal líp.
Ale ta kára váží jeden a půl tuny a řízení nemůžete moc ovlivnit.
Kdežto na Grand Prix motorce posunete zadek na sedadle o cenťák,
tím ovlivníte váhu na předku i vzadu, jako byste vážil tunu.
- "Konstruktér, Repsol Honda" - Při motocyklových závodech
záleží z osmdesáti procent na jezdci,
kdežto řekněme ve Formuli 1 osmdesát procent úspěchu představuje vůz
a dvacet pilot.
Největší podíl na úspěchu mají jezdci.
Pokud jsou v pohodě a spokojeni se seřízením stroje,
mohou rozhodujícím způsobem ovlivnit čas jednotlivého kola,
narozdíl od toho, co můžeme udělat my.
Myslím, že 90 procent závodění na motorkách spočívá v udržení rovnováhy.
Vzpomínám si, že Valentino zkoušel motocykl předtím,
než vyzkoušel kolo a moped.
Myslím, že mu byly tak dva roky nebo dva a půl, možná.
Nikdy jsem ho nemohl nic naučit. Nikdy.
Pouze jsem ho mohl brát s sebou,
aby se seznámil s jezdci a poznal motorky a ten sport.
Když jsem ho zkusil něco naučit, díval se na mě divně.
A já pochopil, že on chce všechno dělat sám. Pořád.
Začal jsem pracovat s Valentinem začátkem r. 2000 nebo koncem r. 1999,
když bylo jasné, že Mick Doohan nebude po té nehodě pokračovat v kariéře.
Valentino už měl na kontě výhru mistrovství světa ve dvěstěpadesátkách
a chtěl udělat další krok. V okamžiku, kdy jsem s ním začal spolupracovat,
bylo jasné, že v mladších letech prošel velmi dobrou průpravou.
"Doktor", protože...
Nenapadá mě konkrétní důvod.
Ale je to krásné a důležité. Doktor.
V Itálii je doktor oslovení,
které používáte pro osoby, které respektujete.
Je to velmi důležité. Doktor je důležitý.
Biaggi je dobrej jezdec. Když má svůj den, je fakt dobrej.
- "19 vítězství v 500 ccm" - Je to otázka správnýho načasování.
Můžu se mýlit, ale já si prostě nemyslím, že on má to, co má Rossi.
Je rychlej, ale není rychlej vždycky a všude.
A když má stroj problém, často ho neumí zvládnout.
- Ve slabších kategoriích býval úžasnej. - "Grand Prix, Česká republika 2001"
Je to velmi komplikovaná osobnost a velmi zajímavý člověk.
Jeho matka opustila rodinu, když mu bylo... nejsem si jistý kolik.
To není něco, o čem by člověk často mluvil.
Ale opustila ho, když byl malé dítě.
A můžete se vsadit, že tohle mělo obrovský vliv na jeho psychiku.
Z Maxe se stal neuvěřitelný perfekcionista.
Je k sobě hrozně tvrdý, trestá se za své chyby.
Ale taky má trochu pokřivené vnímání hodnot.
- "Fotograf" - Myslím, že je prostě produktem...
...té tiskové PR mašinerie, kterou tvoří jeho tým a sponzoři.
Možná že tomu trochu uvěřil.
Je všeobecně známo,
že Max a Valentino jsou úplně rozdílné typy lidí.
Bez ohledu na to, v jakém sportu jsou zainteresováni,
zřejmě se z nich nikdy nestanou přátelé.
Co se týče Rossiho, tam to trvá už dlouhou dobu.
Myslím, že to začalo předtím, než začal závodit. On byl fanoušek Capirossiho.
A Capirossi a Biaggi soupeřili,
takže on jako fanoušek přirozeně neměl rád soupeře svého hrdiny.
A taky je tu vzájemná animozita
a obrovský rozdíl mezi jejich osobnostmi.
A to všechno jen roste a roste.
Biaggi jednou utrousil zajímavou poznámku. Řekl:
"Rossi se mnou závodil, už když jezdil stopětadvacítky a já pětistovky.
Já jsem začal soupeřit s Rossim, až když jezdil ve stejné kategorii."
Oba mají spoustu různých důvodů.
Biaggi pochází z Říma, z lepší společnosti,
má rád filmové a fotbalové hvězdy,
žije v Monaku, což se od vás očekává, když jste... víte co.
Rossi je kluk z pobřeží.
Vyrůstal jako to, čemu Američané říkají vidláckej spratek. Biaggi určitě ne.
Myslím, že to je Biaggi, kdo provokuje to soupeření.
- Rossi se toho jen chytil. Využil toho. - "Japonská Grand Prix 500 ccm, 2001"
Myslím, že to dělá chytře.
- "Biaggiho loket" - Myslím si, že Max byl rozhozenej.
Max byl úplně rozhozenej.
Rossi ho objížděl vnějším obloukem, což bylo velmi diskutabilní.
A Max si celkem oprávněně dělal prostor.
Možná si mohl myslet... Nevím, co si myslel, ale podle mě to neměl udělat.
Vypadá to, že se snaží Rossiho vystrčit loktem z dráhy
a Rossi to asi tak pochopil.
Jenže když jedou dva motocykly těsně vedle sebe,
pár desítek centimetrů od kraje dráhy,
a snaží se pokračovat v závodu,
mockrát nastavíte tělo, abyste zabránili části motocyklu v nárazu,
aby se vám nezakleslo řízení s někým jiným a nespadli jste.
Takže na Biaggiho obranu musím říct, že se možná zkoušel trochu vyklonit
a nakonec to vypadalo tak,
že vystrkoval Rossiho z dráhy víc, než to ve skutečnosti udělal.
Možná že Valentino riskoval trochu víc, než opravdu musel.
Protože šIo o Maxe, Rossi si řekl: "Objedu ho větším obloukem."
A Max to nepochopil, že jo? Nebylo to hezký.
Byl jsem u toho a věděl jsem, v jakém rozpoložení se ti dva tehdy nacházeli.
Možná to byl Biaggi, kdo se choval jako idiot.
Myslím, že to bylo velmi cynické a velmi zábavné.
A ještě zábavnější bylo, když ho Rossi předjel a pak ukázal prostředníček.
Tohle dělá velké závody velkými.
Nemyslím si, že to bylo tak nebezpečné, jak to vypadalo.
Ale úplně bezpečné to taky nebylo.
Bylo to skvělé. Musí být opatrní, když úmyslně dělají takové věci,
protože někdo by se mohl zranit, ale rivalita je dobrá věc.
O tom je závodění. O vyhrávání.
Což znamená, že nějaký chudák musí dojet druhý.
- "Mechanik týmu Red Bull Yamaha" - Nakonec se smál Rossi.
- "Rossi vyhrává Japonskou Grand Prix" - To je italská rivalita, ne? - Jasně.
Neuvěřitelný, co?
Protože speciálně pro Biaggiho je to jedna velká mediální záležitost.
Max chce být v centru pozornosti médií.
Chce být na obálkách magazínů a chce, aby si každej řekl: Tohle je Max Biaggi.
Celý roky, hlavně když byl mistr světa ve dvěstěpadesátkách,
byl miláčkem Itálie, protože jezdil motorky.
Ale najednou je tu Rossi, kterej mu zabírá jeho území.
Nemyslím, že Max se s tím smířil.
Ale to je italskej temperament, hlavně z Maxovy strany.
Nemyslím si, že tolik z Valentinovy strany, protože on je docela v pohodě.
Řekl bych, že Rossi se tím vlastně moc nezabývá.
Ne, on prostě jenom rád jezdí motorky.
Vypadá jako někdo, kdo si prostě jenom užívá.
Nikdy neslyšíš, že by si na něco stěžoval.
On jen jezdí, užívá si to a odvádí co nejlepší práci. A to odvádí, co?
- Myslím, že momentálně je nejlepší. - Jo.
Může za to Rossi. Když se objevil na scéně, Biaggi byl ikonou Itálie
a Rossi ho začal v podstatě zesměšňovat. Jen si trochu hrál.
- "Španělská Grand Prix v 250 ccm, 1999" - Tam to všechno začalo.
Tenhle mladíček, Valentino Rossi, se objevil z ničeho nic.
On je vyhraněná osobnost a taky za ním stojí pár chytrých lidí.
Když vyhrál závod ve dvěstěpadesátkách, zastavil na dráze,
vlezl do záchodu a vylezl třicet vteřin na to. Každej se mohl potrhat smíchy.
Jednu dobu se říkalo, že Max chodí s Naomi Campbell.
Možná že tohle s tím mělo něco společnýho.
- "Grand Prix Itálie, 125 ccm, 1997" - Italové by to asi věděli.
- Ale oni se jen kření a nic neřeknou. - Ta příhoda s nafukovací pannou.
Vzpomínám si, že tehdy se objevovaly zprávy,
které spojovaly Biaggiho s Naomi Campbell.
Normálně plytké řeči o celebritách, které se spíš daly považovat za něco,
co pomáhalo kariérám jich obou, než že by to bylo něco osobního.
A Rossi se toho chytil, nebo jeho fanklub to udělal.
Když vyhrál závod, pořídili nafukovací pannu
a navlíkli ji do ragbyového trička, ale s nápisem Claudia Schiffer na zádech,
takže se projížděl okolo s Claudií Schiffer.
Musíte ty věci o Biaggim vědět, abyste si tohle užili, ale to věděl každý.
Myslím, že ten příběh o mně a o Maxovi je velmi jednoduchý.
A my se nemáme rádi.
Myslím, že je to normální, ne?
- Mít někoho, koho nemáte rád. - "Japonská Grand Prix v 500 ccm, 2001"
A ten někdo je pro mě Biaggi. A pro Biaggiho je to Rossi.
Takže je to v pořádku. Myslím, že máme jeden a ten samý cíl.
Na začátku sezóny roku 2001 neohrožuje Rossiho postavení Biaggi,
ale Garry McCoy.
V roce 2000, v jeho první celé sezóně ve třídě 500 ccm,
vyhrál McCoy tři závody, víc než Rossi nebo Biaggi.
A navíc přišel na nový, nesmírně atraktivní způsob, jak řídit motocykl.
Viděli jsme zpomalené záběry, kouř vycházející od zadní pneumatiky.
Myslím, že to bylo v kvalifikaci v Portugalsku nebo v Jižní Africe.
Mysleli jsme si, co se to sakra děje?
Ale pak si uvědomíte, že to není nehoda, vybuchující motor nebo unikající pára.
Byla to zadní pneumatika, která se točila tak rychle,
že se pohybovala asi o šedesát pět mil za hodinu rychleji než ta přední.
A to je absurdní. Tohle může dělat na závodech pětistovek leda Garry McCoy.
Bylo to tak ve dvou třetinách nebo třech čtvrtinách první sezóny.
Najednou jezdil McCoy jiným způsobem.
Klopí stroj a brzdí po celé dráze
a ono to funguje. A to bylo považováno za způsob, jak se jezdit nemá.
Každý říkal, že by neměl tak klouzat. Že je to přežitý způsob jízdy.
"McCoy vyhrává portugalskou Grand Prix 2000"
Provedl malou revoluci. Opravdu změnil myšlení lidí kolem.
Garry dodává Grand Prix zvláštní rozměr.
I když někdy si myslím, že to přehání.
Myslím způsob, kterým jezdí.
McCoy je v jízdě trochu uvolněnější než většina lidí.
Dobře kontroluje stroj,
ale nemyslím si, že je to nejrychlejší způsob jízdy.
S těmahle lidma je to těžký.
Jen se koukají a říkají, že to moc klopím a kdesi cosi.
Na závodě v Jižní Africe jsem to klopil úplně všude a ten závod jsem vyhrál.
- Takže to není pomalej způsob jízdy. - "McCoy vyhrává GP v Jižní Africe"
Tenhle unikátní klouzavý styl vede k vítězství.
McCoyův zvláštní klouzavý styl znamenal velký průIom v chápání toho,
jak pneumatiky fungují způsobem, který si lidé předtím neuvědomovali.
Mysleli si, že když se pneumatika rychle točí, že se zahřívá, což je pravda.
McCoy dokázal, že když se točí hodně rychle, zahřívá se jen na povrchu.
Ale když se nemůže tak rychle otáčet, namísto povrchu se zahřívá celý rám.
Ten je pak horký, a to poškozuje pneumatiku mnohem víc,
než když je jen trochu horká na povrchu.
Obecenstvo to miluje a dokud mi to bude vyhrávat závody,
tak v tom budu pokračovat.
Znám Garryho od devadesátýho osmýho.
Tehdy závodil za Shell Advance, jezdil pro Jeffa Hardwicka.
Přesunout se ze stopětadvacítek na pětistovky, to byl fyzicky...
To musel být velkej šok, ale on na tom jen trochu trénoval a zvykl si na to.
Pak si zlomil nohu v Československu během nedělního zahřívacího kola.
Vrazil zezadu do Micka Doohana v docela rychlé pravotočivé zatáčce
a skončil se zlomenou nohou.
Takže to byl konec sezóny v osmadevadesátým.
A pak nedělal dlouhou dobu nic.
Vrátil se do Austrálie a dělal nějaký zaměstnání na půl úvazku.
Myslím, že dělal pro svýho tátu.
Byla to docela smůla. Musel jsem přestat závodit,
a tak jsem to docela vzdával a myslel jsem si, že si najdu normální práci,
přestanu si lámat kosti a začnu dělat normální věci.
- "Vlastník týmu Red Bull Yamaha WCM" - Tehdy jsme chtěli někoho nahradit.
A myslím, že to byl Hamish, kdo řekl: "A co McCoy?"
Minulý rok jezdil na stejné Hondě. Zlomil si nohu, měl hrozný rok...
Třeba je ten pravý.
Jezdil polovinu roku 1999, celej rok 2000.
Jezdil zhruba dva roky na tomhle stroji,
což je pořád relativně krátká doba v porovnání s jeho soupeři.
Ale hodně se zlepšuje.
Vidíte v televizi ty velký skluzy, který dělá,
a některý z nich jsou fakt obrovský. A on pak přijde do garáže,
my se smějeme a říkáme si: "Bože, viděli jste to?"
A on už na to zapomněl nebo si ani neuvědomil, že to udělal, že jo?
- On o tom nemluví, není nafoukanej. - Nikdy se nevytahuje, že jo?
- Prostě nasedne a jede. - Vůbec.
Jezdíval jsem Speedway, terénní dráhy, motokros, hodně těžkej terén.
Cítím se v tomhle prostředí dobře. Hraju si s plynovým pedálem.
Když jenom držíte plnej plyn, kola se točí divně.
Takže to musíte trochu klopit, zkoušet přenést trochu váhu dozadu
a to je všechno. Je to jednoduchý.
"Francouzská Grand Prix 2001, kvalifikace"
Nikdy nemyslím na to, že může havarovat. Nechci na to myslet.
A když se to stane, nejdřív se dívám,
- jestli se zvedá nebo leží na zemi. - "Přítelkyně"
V tu chvíli máte jenom obavu o jeho bezpečnost, staráte se jen o to.
Když vstane, víte, že je v pořádku. To je hlavní věc.
Může chodit. Zdá se být v pořádku. Ale drží si zápěstí.
- "Trenér týmu Red Bull Yamaha WCM" - Tady vidíte zlomeninu téhle kosti.
Není to velké zranění, ale ten kloub je problém.
- "Šéf týmu Red Bull Yamaha WCM" - Je to vážné,
ovlivňuje to jeho schopnost řídit. Je to zásadní pro uchopení řízení.
A zejména když brzdíte, kvůli celé té síle, která se přenáší na řízení.
Vaše vlastní váha tlačí na zápěstí, které by mělo být silné.
Zlomená člunková kost to neumožní.
- "Lékař" - Ve sto osmdesáti mílích za hodinu
je zhola nemožné vyhnout se nebezpečí a zlomeninám.
I ta nejmenší nehoda může mít ty nejvážnější následky.
A když spadnou v té neuvěřitelné rychlosti, 290 kilometrů za hodinu,
nohy nahoru, hlava dolů, skončí na štěrku. A oni se zvednou a odkráčí.
Vždycky se snažíme přijít na to, proč se to stalo.
Když jezdec jede dobře, stroj šlape a všechno do sebe zapadá,
blížíte se na hranici možností.
Pak je tu určité riziko. Víte, kde je ta hranice?
A v tomhle případě ji Garry překročil.
Byl trochu rychlejší než předtím, když vjel do téhle zatáčky.
Působila tam kombinace různých faktorů, pneumatika byla téměř nová,
nebyla tak sjetá na levé straně.
Na stroji se zkoušely různé úpravy. A on to prostě přehnal a havaroval.
Před deseti nebo dvanácti lety se pneumatiky změnily
a s nimi i styl řízení. Jezdci začali klouzat zadním kolem.
Ale když se pneumatika najednou zadrhne, je to velmi nebezpečné.
Vyhodí to jezdce vysoko do vzduchu.
Dochází ke zlomeninám.
Jezdec přistane na rukou, nohou nebo na rameni.
Tohle je anatomická mapa zranění závodníků.
Tenhle druh nehody je ten nejhorší. Já měl alespoň štěstí.
Neutrpěl jsem velká zranění, nic zlomenýho. Akorát mě všechno bolelo.
- "1 vítězství v 500 ccm" - Tohle je hrozný,
protože my to nikdy necítíme předtím, než letíme vzduchem.
Když letíme, říkáme si: "Už je pozdě. Nedá se nic dělat."
Máme spoustu ochranných pomůcek. Máme chrániče tady. A tady.
Máme chrániče i tady.
Pořád se pokoušíme vylepšit kůži na kombinéze,
protože když máte velkou nehodu,
pochopíte, kde je problém a zkoušíte ho vyřešit.
- "Alpinestar, vybavení pro jezdce" - Shinya Nakano Gauloises kombinéza,
vyrobená z klokana. Tloušťka je 1,1 milimetru.
Klokan, jo. Kvůli váze.
Protože kůže váží o polovinu méně v porovnání s kravskou.
Poloviční váha a možná dvakrát nebo třikrát odolnější.
Shinya přišla s nějakými nápady. Uvnitř to má jiný druh vycpávek
a v části kolem boků to má jinou tloušťku.
Testovali jsme to. A fungovalo to docela dobře.
Teď jsme to dali dalším jezdcům.
Ta ochrana zad? To jsem vymyslel. Přišel jsem na to v roce 1973.
A koncem roku 1977 jsem to dal Dainese, aby to okopírovali.
Vytvořil jsem plastovou část ze starých krytů helem
a vytvaroval ji tak, aby se to prohnulo dopředu, ale neprohýbalo zpět.
Věci, které si jezdci oblíkají, můžou pomoct,
ale neměli by do ničeho narazit.
K tomu pomáhá tvar dráhy a do jisté míry zábrany,
ale zejména prázdný prostor.
Jednou v Japonsku jsem havaroval ve 270 kilometrech za hodinu.
Jen jsem klouzal po dráze. Ale nic se nestalo.
Prakticky všechny závodní dráhy Grand Prix mají spoustu únikového prostoru.
Musela by to být hrozná nehoda, kdyby se někdo vážně zranil.
Když jsem poprvé přijel do Evropy, nebylo to tak.
Tam byly některé dráhy, kde jste se mohli zabít, kdybyste spadli.
Dřív, když jezdec vyletěl z dráhy, byla tu dost velká šance,
že narazí do zdi domu nebo telegrafního sloupu. To je všechno pryč.
Dráhy jsou postavené pro závodní účely.
Mají spoustu prázdného prostoru po stranách.
Když jezdec spadne, sklouzne akorát po trávě na štěrkový pruh,
vstane a odejde.
Je to jen ošklivej druh divných pádů, když se něco stane,
jako ten, co měl Garry, když ho to vymrštilo do vzduchu a divně spadl.
Jistě že je to nebezpečný sport.
Ale když se v jakémkoliv sportu dostanete na tuhle úroveň...
Je neuvěřitelné, kolik lidí hraje fotbal, běhá, jezdí na kole,
když se nějakým způsobem zraní.
Ale sportovci na nejvyšší úrovni velmi zřídka.
- "13 vítězství v 500 ccm" - Kdysi jsem jezdil se zlomeninama.
Všichni máme zlámaný kosti v rukou a nohou, žebra a naštípnutý kosti.
Prostě to nějak zvládnete.
A musíte najít způsob, jak s tím řídit.
Jel jsem s vymknutým zápěstím poslední čtyři kola.
- "13 vítězství v 500 ccm" - Vymrštilo mě to i se strojem,
dosedl jsem a můj hrudník narazil na mé zápěstí a vyhodil mi ho.
Moje ruka vypadala takhle. Řadil jsem bez spojky,
ale nakonec jsem skončil čtvrtý. To je extrém, do kterého se pouštíme.
Je to riziko, které podstupujeme.
Zlomil jsem si ruku na horském kole těsně před začátkem sezóny v roce '94.
Takže jsem se z toho zotavoval
a pak jsem spadl v Holandsku a vykloubil si zápěstí.
A z nějakého důvodu, možná proto, že jsem byl mistr světa z předešlého roku,
jsem si myslel, že musím pokračovat, že musím závodit,
místo toho, abych toho nechal a dal si zápěstí do pořádku.
Jezdec není normální člověk.
Když si zlomíte prst a jste normální člověk
a potřebujete jít do práce nebo tak,
je normální, že zůstanete dvacet dní doma,
koukáte na televizi, pijete kafe... Ale všichni jezdci chtějí pokračovat.
Je nemožné přinutit jezdce závodit, když sám nechce.
Na druhé straně je neuvěřitelné,
co může jezdec hnaný iracionální touhou dosáhnout.
Zázrak spočívá v jejich bláznovství.
Když byl Mick Doohan v ohrožení života...
- "Holandská Grand Prix 1992" - Po nehodě v roce '92 Doohan riskoval,
že ztratí nejen nohu, ale i život.
Obě jeho nohy musely být spojené, aby jedna vyživovala druhou.
Třicet nebo čtyřicet dní poté se už chtěl posadit znova na motorku.
A jeho rány pořád ještě krvácely.
Když jsem ho viděl v Brazílii, byl jsem ohromený tím, že tam vůbec byl.
- To, jak vypadal, jak chodil... - "Brazilská Grand Prix, 1992"
Byl jsem na druhém místě. Získal jsem nějaké body, ale nestačilo to.
A Wayne Rainey získal titul mistra světa.
Doktor Costa říkal, že je to pošetilý, ale byl ochoten dělat, co jsem chtěl já.
A kdyby to vyšIo, bylo by to fantastický.
Zachránil mi nohu před amputací. Bez něj bych byl bez nohy.
A to nemluvím o pěti světových šampionátech.
Mick Doohan mě naučil jak žít.
Doktor Costa byl jeden z těch lidí, se kterými jsme vyrůstali.
Otec mi řekl, abych se stal doktorem, ne motocyklovým závodníkem.
Můj otec jezdil motocykly na Moto Guzzi.
On je specialista na ortopedii, traumatologii, rehabilitaci
a sportovní lékařství.
Když víte, že tenhle člověk je tam při každém závodě, je to úplně jiný pocit.
Víte, že cokoliv se vám stane, bude tam on, aby se o vás postaral.
Dost lidí si myslí, že pomáhá jezdcům trochu příliš, aby se vrátili na dráhu.
Ale vždycky, když se zraním, pokaždé se mě zeptá: "Kevine, co chceš dělat?"
Vysvětlí vám možnosti z lékařského hlediska.
Možná bychom tomu měli říkat motocyklové lékařství.
Je to doktor filosofie, stejně jako doktor medicíny.
A má občas nekonformní názory.
V žilách jezdců kolujou kapky dionýsovského bláznovství,
což je krásné,
protože to dává hrdinům motocyklového sportu sílu žít život naplno.
Není tajemstvím, že Costa užívá ve své lékařské praxi do nebe volajících metod.
Použije jakýkoliv léčebný postup, který ho napadne,
jen aby je dal do pořádku a poslal zpátky.
Costa je fakt hodně zvláštní.
Ví, že to může být někdy riskantní.
Když Costa řekne: "Bylo by lepší, kdybys nezávodil," je lepší, když nezávodíte.
- "2001, 3 dny před katalánskou GP" - V červnu 2001 uběhl měsíc
a dva závody od operace McCoyova zápěstí.
Tady je zlomenina a je tam svorka.
Pokud bude kost dost silná, může závodit. Pokud ne, tak v žádném případě.
Teď je nejhorší období, když je zraněný.
A není to jednoduché zranění, takže musí čekat.
Bude moci jet v příštím závodě?
Letos máme skvělé postavení a Garry je hodně soutěživý typ.
Stroj a tým pracují společně velmi dobře.
Já to pro tenhle rok vidím nadějně.
Můžeme očekávat vítězství v šampionátu.
- "Katalánská Grand Prix 2001" - Katalánská GP je šestý závod roku.
Rossi vede bodování s 91 body po třech vítězstvích a jednom třetím místě.
Ale spadl při posledním závodě Grand Prix v Itálii za hustého deště.
Max Biaggi dojel třetí v Mugellu a vyhrál předchozí závod ve Francii.
Rozdíl mezi ním a Rossim je nyní pouhých dvacet jedna bodů.
Po nehodě v jednom závodě, která ho z dalších dvou vyřadila,
je McCoy třináctý na žebříčku s pouhými dvaceti sedmi body.
Každý má celkem čtyři hodiny a dvacet minut na trénink před každým závodem,
dvě hodiny v pátek a sobotu a dvacet minut v neděli ráno.
V pátek a v sobotu odpoledne se měří čas pro kvalifikaci.
Nejrychlejší jezdci téhle jízdy startují z předních pozic.
Na závod se přijde podívat okolo sto padesáti tisíc lidí.
Tohle je Yamaha Diversion.
Je to to největší, co si můžu dovolit.
Moje motorka je hodně dobrá. Moje motorka je nejlepší.
Vítejte zpátky v Katalánsku.
Všichni jsou superstar, dokonce i ti vzadu.
Je to zvláštní pocit.
Co tady všechno máme?
- Chápete, co tím myslím? - Lidi kolem motorek jsou dobrý lidi.
Jen znovu nastavit...
Noriyuki Haga za tým Red Bull Yamaha na čtrnáctém místě
očekává těžký, bojovný závod.
Nori měl včera nehodu. Zapomněl, že mu změnili řazení.
- Zničil asi sedm nebo osm helem. - "Helmy Arai"
On občas havaruje, takže jsme udělali dost náhradních.
Žádný strach, absolutně žádný strach.
- Tam někdo padá. - To je West. - To bolí.
Když spadnete, je to pro tělo nebezpečné.
To, co se mi líbí nejvíc, je ten risk, který jezdci podstupují.
Valentino Rossi padá, Valentino Rossi...
Jedeme s Maxem Biaggim, díváme se na plyn a brzdy,
jak najíždí do první zatáčky.
Mám tenhle sport rád kvůli rychlosti. Tenhle sport je hodně nebezpečný.
Ta zatáčka... Je vzrušující projet zatáčku na motocyklu.
Trochu to tam klepalo při vjezdu do zatáčky.
Když jedete přes šikanu a přidáte plyn
a hodíte to na stranu, je to jako...
Valentino Rossi vyhraje.
Tohle je náročná zatáčka pro mý zápěstí, protože jsem tam měl pětku.
Jel jsem dost rychle a pak těžce brzdil, pozdě, a pak do levé ostré zatáčky.
Začíná to jako ostrá zatáčka, ale pak se zdá, že nikdy neskončí.
Prostě pořád pokračuje, dokud nejste na vršku kopce.
Tady se trochu ztrácí.
Jsme akorát za polovinou zahřívacího kola.
Barros je nejrychlejší. Za ním je Kenny Roberts.
Max Biaggi je třetí. Valentino Rossi bude startovat z pole position.
Je mezi čtyřmi nejrychlejšími.
Je to pořád trochu brzy.
Uběhl teprve měsíc, co jsem si zlomil tu člunkovou kost.
A to je jedno z těch komplikovanějších zranění. Ještě to není úplně dobrý.
Výsledky ranního zahřívacího kola. Barros byl nejrychlejší před Gibernauem,
který zajel rychleji než v kvalifikaci. Rossi bude startovat z pole position.
Nebyli jsme si jistí, jestli tenhle víkend může jet.
On dva dny trénoval, a teď je jasné, že se jeho zápěstí uzdravuje.
A my víme, že během několika závodů bude znova bojovat o čelní umístění.
Nechceme Garryho v tomhle závodě kvůli dvěma, třem bodům.
Až se vrátí, vrátí se pro vítězství.
Pro Biaggiho je to začátek z říše snů.
Rossi málem vyletěl z dráhy v první zatáčce.
Propadl se na čtrnácté místo.
Kdyby tam zůstal a Biaggi by vyhrál, Max by převzal vedení v soutěži.
Ale Rossi chce bojovat.
"Palubní kamera"
- "Tisková konference po závodě" - Dobře, nějaké otázky?
Ano, tam vzadu.
Maxi, můžete nám, prosím, vysvětlit, co se přesně stalo na schodech?
Na schodech, když jste sem přicházeli. Něco se stalo. Nějaká potyčka?
- Já jsem nic neviděl. - Máte na tváři krev.
- Já? - Ano.
Perou se!
Možná to byl nějakej komár.
Nějaké další otázky?
"Soupeři se poprali pod stupni vítězů."
"Rossi a Biaggi se dostali do divoké potyčky
po včerejším šestém kole MotoGP šampionátu ve Španělsku.
Žádný z jezdců nepřiznal, že by druhého uhodil."
Po tomhle už to nebylo vnímáno tak černobíle jako předtím.
Tedy že Max je ten špatný a Valentino ten dobrý.
Lidi se na ně dívali a říkali si: "Asi to není zas tak jasné."
Možná si to dost lidí užilo, protože tohle je Rainey a Schwantz.
Nezapomínejte, že Rainey i Schwantz prohlásili o tom druhém,
že to byl jediný jezdec, kterého se úmyslně snažili vytlačit z dráhy.
A to je při motocyklových závodech vážně ošklivé.
Wayne Rainey a Kevin Schwantz
spolu bojovali o titul mistra světa skoro 6 let.
Od roku 1988 do září 1993,
do nehody, která upoutala Raineyho na invalidní vozík.
Schwantz byl prostě kovboj a taky tak jezdil.
Myslím, že mě neměl rád od první chvíle, takže já jeho pak taky ne.
Pak to takhle pokračovalo až do úplného konce.
Když já skončil pátý a on šestý, to bylo jako stát nahoře na bedně.
Na nikom jiným doopravdy nezáleželo.
Myslím, že to začalo tady ve Státech, když jsme spolu poprvé závodili.
Byla to skoro nenávist, co jsme tehdy cítili.
Dneska o tom s Waynem mluvíme a on říká:
"Neměl jsem tě rád, bylo mi jedno, jestli budeš dál závodit."
Když jsme závodili, vráželi jsme jeden do druhýho,
bojovali jsme spolu opravdu těžce, ale poslední, co byste chtěl udělat,
je podat ruku někomu, kdo se vás snaží porazit.
"Dva týdny po vzájemné potyčce"
Když jsem začínal závodit, to mi bylo tak osmnáct.
Měl jsem ve svém pokoji plakát Waynea Raineyho s Marlboro Yamahou číslo dvě.
A pak, několik let nato, jsem měl Marlboro Yamahu číslo dvě já.
To je úžasný. Pro mě to bylo jako sen, on byl můj favorit.
A pořád je.
Vždycky jsem byl fanouškem Kevina Schwantze.
To období, kdy závodili Schwantz, Rainey, Doohan
a taky Gardner a Kocinski,
všichni byli nejlepší v pětistovkách za posledních dvacet let.
Všichni jsou moji hrdinové, protože jsou trochu blázni a hodně rychlý.
Závod je vždycky bitva.
A to já mám vážně rád.
Kevin Schwantz má možná efektnější styl,
ale Wayne Rainey je větší šampion, protože Rainey závodí srdcem.
To je silné.
Kevin byl ten nejrychlejší jezdec, proti kterému jsem kdy závodil.
Schwantz a Rainey, to byla neuvěřitelná dvojice. Jeden dělal druhého větším.
Soupeřili spolu naprosto nelítostným způsobem už v dobách před Grand Prix.
Inspirovali jeden druhého. I když trénovali, chtěli se předstihnout.
Jeden porazil toho druhého o dvě tisíciny vteřiny,
což by normálně nikdo nebral na vědomí,
ale pro ně to znamenalo všechno. Dvě tisíciny, a to byl jenom trénink.
Znamenalo to všechno a jeden pak v noci spal a ten druhý ne.
Bylo to skvělý. A Kevin byl tak zábavný jezdec.
Tak talentovaný, zkoušel vážně všechno.
Fantastická osobnost. Ale užíval si to.
Byl jako Rossi, opravdu z něj vyzařovala radost z jízdy.
Rainey tohle ztratil. On už si to prostě dál neužíval.
A o Biaggim můžete říct to samé. Nevypadá, že by si jízdu užíval.
Zatímco Rossi to prostě miluje. A Schwantz byl stejný. Miloval jízdu.
Někteří jezdci si hrají jako děti, například Valentino.
Nainstaloval jsem sensory,
které monitorují činnost srdce Valentina a Maxe Biaggiho.
Maxovo srdce bije rychleji díky jeho talentu.
Valentinovo srdce bije pomalu, jako srdce dítěte.
Peter Pan, D'Artagnan.
Jsou tam výkyvy v zatáčkách nebo když se stane něco neočekávaného.
Ale Valentinovo maximum je 125.
Maximum Maxe Biaggiho je 170.
"Holandská TT 2001 Průběžné výsledky šampionátu"
"Závod přerušen kvůli dešti"
"Biaggi 1. - 25 bodů, celkem 115 Rossi 2. - 20 bodů, celkem 136"
"O týden později"
"Britská Grand Prix"
"Rossi 1. - 25 bodů, celkem 161 Biaggi 2. - 20 bodů, celkem 135"
"O dva týdny později"
"Německá Grand Prix"
"Biaggi 1. - 25 bodů, celkem 160 Rossi 7. - 9 bodů, celkem 170"
"O měsíc později"
"Česká Grand Prix"
"Rossi 1. - 25 bodů, celkem 195 Biaggi 10. - 6 bodů, celkem 166"
"O dva týdny později"
"Portugalská Grand Prix"
"Rossi 1. - 25 bodů, celkem 220 Biaggi 5. - 11 bodů, celkem 177"
"O měsíc později"
"Tichomořská Grand Prix"
"Rossi 1. - 25 bodů, celkem 250 Biaggi vypadl, 0 bodů, celkem 183"
Je to zvláštní, ale když minulý rok Biaggi vypadal jako hlupák,
a často bez Rossiho přičinění,
nějakým zvláštním způsobem tím získal určitou důstojnost.
"O týden později"
"Australská Grand Prix"
Nemyslím si,
že Rossiho někdy porazí, protože Rossi je psychicky neuvěřitelně odolný,
a to Max postrádá. Max je nervák.
"Rossi 1. - 25 bodů, celkem 275 Biaggi 2. - 20 bodů, celkem 203"
Vidíte to v jeho očích, poznáte to podle toho, jak vypadá, jak se chová k lidem.
"O týden později Malajská Grand Prix"
Tohle není soupeření ani v nejmenším. Já neviděl Biaggiho vyhrát nic.
Byl bych rád, kdyby něco vyhrál, protože jezdí na Yamaze.
Ale Rossi má svůj cíl. A tyhle kluky má zmáknutý. On nemá soupeře.
- "Mistr světa 2001" - Jeho úroveň je tak vysoká,
nikdo další není ani blízko.
Jestli má někdo závodit s Rossim, bude to asi někdo, kdo se teprve objeví.
"Adamsova motokárová dráha, Kalifornie 1991"
Bylo mu tak kolem deseti.
- "Matka" - Viděl Schwantze vézt americký prapor,
protože právě vyhrál světový šampionát. A John se podíval na tátu a řekl:
"Tati, tohle budu dělat."
Poprvé jsem Johna potkal, když mu bylo devět.
Přijel se svým tátou Royem, aby závodil v mini kategorii na Adamsově okruhu.
John začal jezdit pro mě. Starali jsme se o jeho motorky.
- "Kalifornská asociace minikár" - Od začátku bylo jasné,
že on je jeden jezdec z milionu, jakého touží objevit každý.
Je to docela legrace, protože já jsem malej a oni jsou velký.
A mně to proti nim docela jde.
Vždycky jsme jezdili v poušti
na našich motokrosových strojích, už od doby, co jsme byli malé děti.
- "Sestra" - Tak jsme začínali
a John pak začal závodit.
- Jeho táta před lety závodil v Evropě. - "Švagr"
Myslím, když mu bylo tak patnáct. Dokonce myslím, že vyhrál Isle of Men.
V patnácti vyhrál juniorskou TT.
Byl příliš mladý, takže byl diskvalifikován, a potom už nezávodil.
Prosila jsem ho, aby nezávodil. A proto teď podporuju Johna na sto procent,
protože vím, že kdyby závodil můj manžel, mohl být asi velmi úspěšný.
Poprvé, když se ocitl na okruhu ve Willow Springs, bylo mu teprve dvanáct.
Vážil jen 39 kilo a jel na stopětadvacítce.
Byli tam lidi jako Dave Aldana a všichni ostatní na sedmsetpadesátkách.
Po závodě už za ním chodila spousta jezdců, aby jim poradil. Bylo mu 12.
- "Nováček mezi silničními jezdci" - Na asfaltu musíš být jemný a vytrvalý,
abys vyhrál.
John ze sebe v závodě vždycky musel vydávat o kousek víc než ostatní,
- protože závodil s dospělými. - Tehdy si ho všiml John Ulrich.
Myslím, že to bylo první den roku 1999, kdy mi zavolala Linda Hopkinsová.
"Novinář a majitel týmu Valvoline EMGO Suzuki"
Když už bylo Royovi opravdu špatně, chvíli předtím než zemřel, řekl mi,
že mluvil s Johnem a ten mu slíbil,
že udělá všechno pro to, aby byl v závodech nejlepší.
Slíbil to tátovi.
A Roy mi tehdy řekl, že pokud bych někdy potřebovala pomoc,
ať se obrátím na Johna Ulriche, protože mu důvěřoval.
Chtěla vědět, jestli by John mohl udělat kariéru v silničních motocyklech,
jestli by měl závodit.
Neměli jsme peníze a on potřeboval pokročit.
Pořídil jsem si Aprilii RS250, protože se blížil Aprilia Cup.
- Ten se jel v tomhle roce v USA poprvé. - "Aprilia Cup, Atlanta, červen 1999"
Letěli jsme s Johnem na okruh do Atlanty, na první závod série.
A věděl jsem, že ten kluk je docela dobrý. Ale ne jak dobrý doopravdy je.
Jel kolem třetího místa, dvě kola před koncem závodu. To bylo docela dobré.
Vyhrál by asi 750 dolarů. Tak si říkám, fajn, podělíme se o to rovným dílem.
A najednou vidím, že to vyhrál.
Vzali jsme ho do Loudonu v New Hampshire, kde je hodně obtížná dráha.
Posadili jsme ho na šestistovku a on byl zase rychlý od samého začátku,
kvalifikoval se mezi prvními pro Supersport v sedmsetpadesátkách.
Tak sedím v boxu a přemýšlím o tom, co se vlastně stalo.
My jsme ho vzali, přesadili z jednoho typu motocyklu na úplně jiný typ,
vzali jsme ho na jiný typ dráhy, na dráhu, kterou předtím nikdy neviděl,
a on jel o mnoho rychleji, než by jet měl.
Zazvonil mi mobil. Byl to Peter Clifford z Red Bull Yamaha.
A Peter říká: Potřebuju dalšího Kevina Schwantze, máš někoho takového?
A já jsem mu řekl: Myslím, že mám. Myslím, že jsem jednoho právě našel.
John Ulrich je přirozeně člověk, který objevil Kevina Schwantze.
Takže když John řekne, že tenhle kluk je něco zvláštního,
- rozhodně se o něj začnu zajímat. - John předčil všechna očekávání.
V mnoha ohledech byl jako Kevin, ale jeho jsme objevili dřív.
Když jsme objevili Johna, bylo mu šestnáct.
Když jsme objevili Kevina, bylo mu devatenáct.
Dobrý jezdec může jet na motocyklu rychle, ať mu dáte jakýkoliv stroj.
Takže když ho posadíte na pětistovku a dáte mu dost času, pojede tak rychle,
jak jen může jet na pětistovce během dvanácti, osmnácti měsíců.
Tenhle kluk je zvláštní.
- Letos chce být mezi nejlepšími deseti. - "Přítelkyně"
A další rok mezi nejlepšími pěti, pokud rovnou nevyhraje šampionát.
Když začínáte závodit, věříte, že je možné, že budete nejlepší.
Všichni jezdci si myslí, že je to možné.
"Mezinárodní motocyklová asociace, MotoGP test, okruh v Katalánsku"
Rok 2002. Přichází nová doba.
Hra má nová pravidla.
Dvoutaktní motory až do 500 ccm nebo čtyřtaktní až do 900 ccm.
Teoreticky by měly být zhruba stejné.
9, března v Katalánsku, při posledním testu před závodem v Japonsku,
se týmy chystají na trať, aby si to ověřily.
Dnešek je opravdu velmi důležitý den pro Grand Prix závody,
protože je to poprvé, kdy je celá nová generace strojů testována na veřejnosti.
Tenhle rok je první sezónou MotoGP, jak to chtějí nazývat.
Jsou to dva rozdílné závody. A příští rok?
Pochybuju, že tu budou vůbec nějaké dvoutakty.
Dvoutakt zapaluje směs ve válci.
A generuje sílu každým otočením klikové hřídele.
Dvakrát častěji než čtyřtakt.
U dvoutaktu můžete generovat více síly vzhledem k velikosti motoru.
Takže pětistovka dvoutakt, teoreticky,
je zhruba ekvivalent tak asi 1000 ccm čtyřtaktu.
Čtyřtaktní závodní motocykly, které nyní závodí v MotoGP sériích,
tuhle rovnici popřou.
Vypadá to, že Honda teď přišla s něčím tak neuvěřitelně skvělým,
že všechno, co Yamaha a ostatní mohou říct, je: "Kolik utratili?"
Evidentně obrovskou sumu peněz.
Ten nový motocykl je dobrý, je silnější, má dvě stě dvacet koní,
ale pětistovka pro mě byla lepší.
Tahle je "sladčí".
Dvoutakty jsou dost rafinované, ale na čtyřtakty je zajímavější pohled,
protože jsou širší, vychylují se, brzdí a skáčou při jízdě do zatáček.
A jezdci z toho mají větší zážitek.
Mají jistou hloubku.
Vedle nich znějí dvoutakty jako sekačka na trávu.
MotoGP motocykly je údajně jednodušší řídit až po hranici 95 procent.
Těch zbývajících pět procent odlišuje skvělé závodníky od zbytku pole.
Nejlepší jezdci na konci vždycky vyhrají. Ačkoliv nemusí vyhrát o tolik.
Bude to pro ně těžší.
Řekl bych, že nemůžete provozovat MotoGP tým
za míň než šedesát milionů dolarů. Platy jezdců jsou astronomické.
Jestliže Rossi dostane na jedné straně pět nebo šest milionů dolarů,
na opačném konci pole máte jezdce, který dostane sto tisíc.
To je neuvěřitelný rozpočet.
Dalším komponentem je technika. Pronajímáte si ji? Kupujete ji?
Vyrábíte ji? To všechno představuje miliony dolarů.
A pak jsou tu náklady na závody, vlastní kamiony týmu, letenky a tak dále.
A to jsou obrovské peníze. To jsou opravdu velké peníze.
Co se jezdců týče, minulý rok jsme měli Noriyukiho Hagu.
Myslím, že nedosáhl ani pro sebe ani pro tým výsledků, které jsme potřebovali.
Takže už s týmem není. Bylo to pravděpodobně vzájemné.
V minulých letech jsme testovali Johna Hopkinse, který je docela mladý.
V létě mu bude devatenáct, takže jsme ho nechali jet pár krátkých testů,
abychom měli náhradníka pro případ,
kdy jezdec jako Noriyuki Haga nebude s týmem příští rok.
- Tohle je opravdu dobrá dráha. "Playstation, okruh v Katalánsku"
Jízda do kopce je fakt zábava.
V otevřeném prostoru, do téhle pravé zatáčky, jen kloužete dolů z kopce.
Při hře si můžete dovolit mnohem víc než ve skutečnosti na motocyklu.
Spadl rovnou na hlavu. Nevím, jestli se zvedne a bude dál závodit.
Měl by zůstat jeden den v klidu. Možná další den také.
Rozhodně vás to nic nenaučí o řízení stroje.
Akorát se tady učím poznávat tu dráhu.
Stroj reaguje na držení těla. Tady vás to táhne dolů.
Stojíte co nejníž, kvůli menšímu odporu větru,
tlačíte do pedálů, dlouhá zatáčka doleva,
zkoušíte najít svůj způsob, jak zacházet s plynem, šlapete na něj víc a víc.
Musíte se pohybovat rychle, tlačit dolů nohama a strhnout to zpátky doprava.
Jet hodně vpravo, musíte používat tělo.
Nahýbat se přes předek motorky, abyste udrželi přední kolo dole.
Brzdíte ze 180 mil za hodinu
na nějakých čtyřicet za hodinu na prostoru sto metrů.
- To je hodně váhy na ramenou a pažích. - "Mechanik Red Bull Yamaha WCM"
Na každé dráze brzdí tisíckrát.
Skoro každý má dneska trenéra,
který ho sleduje a nutí cvičit v posilovně. Jsou to atleti.
Na konci 70. let pro Sheena a Robertse představa noci před závodem
zřejmě zahrnovala noční klub, spoustu alkoholu, pivo, cigarety
a cestu domů v pronajatém nabouraném voze kolem třetí ráno.
Kenny, který teď vychovává vlastní jezdce,
je nutí jíst těstoviny, pít pomerančový džus a chodit brzy spát.
Přistupují k životosprávě a tréninku stejně jako absolutně špičkoví atleti.
Nohy představují velkou část úspěchu. Musíte vyjet z ostré zatáčky,
stroj se vám opírá o koleno a musíte tu váhu udržet.
Dneska používají mnohem víc kolena.
Jako Valentino, ten například zničí sadu kolenních chráničů za půl dne.
V éře Kennyho Robertse začalo tělo hrát aktivnější roli
- a ovlivňovat pohyb motocyklu. - "Britská Grand Prix 1979"
Předtím to znamenalo sedět na motocyklu a jenom ho klopit.
Nedovolili jste si na stroji se pohnout.
Měl jsem spoustu zkušeností s jízdou v těžkém terénu.
Když se takhle nakláníte do strany,
musíte se částí těla dotýkat země, abyste udrželi rovnováhu.
Jezdil jsem indoor závody na betonu
a dával jsem si silnou lepicí pásku na podrážky,
takže bota vlastně klouzala po betonu, a tak jste ji udrželi pod sebou.
Ale když jsem začal používat kolena, musel jsem něco vymyslet,
protože kůže by se zachytila a strhla by vám nohu z pedálu.
Začal jsem si lepit pásku na kolena.
A každej říkal: "Co to děláš? Co to proboha děláš?"
Protože to nedělal nikdo. Nikoho to nenapadlo.
To bylo někdy kolem roku 1972.
V roce 1973 jsem začal jezdit na sedmsetpadesátkách.
Můj švagr Paul Smart byl fakt dobrej na velkejch strojích.
Tak mu říkám: "Když to zkusím víc naklonit, táhne to k zemi."
A on říkal: "Víc se na to pověs." Tak jsem jen řídil
a nechal svý koleno viset ven. A někdy jsem se dotkl země.
Jestliže máte koleno na zemi, musíte tomu evidentně přizpůsobit váhu.
Víte přesně, kde je motorka,
protože kontrolujete zadní kolo pomocí pedálu a úhlu náklonu.
A já rád ovládám motorku pomocí zadního kola.
Dokázal jsem to na některých tratích a zvládal jsem to výborně.
Ovládání motorky pomocí zadního kola se doopravdy ujalo,
až když Kenny přestal závodit. Tenhle způsob ovládání zadního kola
se začal používat až s radiálními pneumatikami.
Barry ovládal motocykl pomocí předního kola a já pomocí zadního kola.
Takže to jsou dva různé způsoby řízení.
Já jsem s motorkou klouzal. A ta se občas odporoučela.
- To se stane každýmu. - Nemyslím si, že tomu fakt porozuměl,
protože to nikdy pořádně nepoužil. Byl dvojnásobný světový šampion.
Kdo by mu mohl ukázat něco lepšího?
Neexistovalo, aby nějaký Amík přišel a řekl: "Takhle bys měl jezdit."
Začalo to zvýšením počtu koní a použitím jiných pneumatik.
Jezdci museli najít jiný způsob, jak závodit rychle,
zejména na dlouhých tratích. Vyžadovalo to jiný druh dovednosti,
který favorizoval americké jezdce s terénními zkušenostmi.
To umožnilo vzestup celé řady amerických šampionů,
protože oni byli školeni v tomhle umění, jak řídit motocykl,
když už se nedrží na trati.
Pokaždé, když přidáte plyn, zadní kolo se protáčí, místo aby jelo dopředu.
Musíte se strojem klouzat, abyste projeli zatáčky.
Už to trochu ustoupilo s vylepšením pneumatik,
ale pořád to ještě někdy platí, zejména před koncem závodu.
A tehdy vidíte dobré jezdce předvádět, co umí: Když se všechno komplikuje.
Objevují se problémy s motorkou a oni je musí zvládnout.
"Mezinárodní motocyklová asociace, test na okruhu v Katalánsku"
Při testovacím závodě v Katalánsku dokončil Hopkins více než sto kol,
dvakrát tolik než většina jezdců.
Jednou spadl, ale nezranil se.
Zato kolo McCoyova motocyklu se neotočilo ani jednou.
Protože McCoy tu není.
Při posledním testu, před dvěma týdny v Portugalsku, byl nejrychlejší na trati.
- "IRTA Test, Estoril, o dva týdny dříve" - Teplota klesala. Ten den dost foukalo.
Jak jsem najel do zatáčky, zadek začal měnit směr
a trochu to vyhazovalo. Skončil jsem nahoře na motorce.
Natáhl jsem se přes předek a pak jsem padal na zem nohama napřed.
Dopadl jsem před motorku pravou nohou.
Cítil jsem, jak mě stroj uhodil zezadu do nohy.
Takže to museli otevřít pod čéškou a dát tam velký titanový drát.
Prochází celou holenní kostí. To je díra po tom drátu.
Tady šroub, tady šroub. Je to docela čistý.
Tady jsou jenom tři díry po šroubech.
Tenhle rok se mi v testech tak dařilo. Byli jsme všude první a šIo to hladce.
A pak přijde jeden malej pád. Je to můj první pád v tomhle roce.
Párkrát jsem na to myslel, jak dlouho tohle vydrží
nebo jak dlouho to vydrží moje tělo.
Doufejme, že jednou, nebo třeba už tenhle rok, vyhraju světový šampionát.
Je to zklamání, protože Garrymu se dařilo tak dobře,
a pak se všechno zhatilo.
Spíš by na to sedělo jiný slovo. Tyhle věci se stávají, že jo?
- Je to součást toho sportu, že jo? - To je pravda.
Je to rychlej, nebezpečnej sport. A tarmak je těžkej povrch.
Pomlátí se tolikrát, až nakonec to starý tělo řekne, už toho mám dost.
"Valencie, 12. březen 2002, aerodynamický test"
Pětistovky mají problém,
jsou na přímém úseku o celých deset mil v hodině pomalejší než čtyřtakty.
Nevyrovnají se síle větších motocyklů.
- To patří sem a takhle to funguje. - A tohle kam? - To je správně.
Ale testy v aerodynamickém tunelu, které provedla Red Bull Yamaha,
naznačily, že rychlost se bude zvětšovat díky lepší aerodynamice
možná až o deset mil v hodině.
V tajném testu ve Valencii, pouhé tři týdny před prvním závodem,
musel John Hopkins nahradit Garryho McCoye, který stále ležel v nemocnici,
a vyzkoušet, jak se nový design stroje projevuje na dráze.
Vypadá to, že je rychlejší v zatáčkách.
Určitě se víc pokládá.
Rychlejc.
U standardního proudnicového krytu je docela dost velký zdvih na předku.
- Já jsem sám závodil. - "Mechanik"
Tak jsem se k tomuhle dostal.
Nebyl jsem dost dobrej, tak jsem ztratil zájem.
Když jsem nemohl vyhrávat, nechtěl jsem to dělat.
Proč jste nebyl dost dobrý? Co vám chybělo pro to, abyste jel rychle?
Koule.
Vybavení. Peníze. Nechtěl jsem jezdit vzadu.
Takže jsem radši tady, jako mechanik na světovým šampionátu,
než abych se někde plácal.
Když stojíte u zábrany a Garry kolem projede ve 160, 170 mílích za hodinu
a vy můžete jen tak vztáhnout ruku a dotknout se ho,
to se vám zježí vlasy vzadu na hlavě.
To je pocit!
Mluvila jsem s jedním z jeho mechaniků.
Slyšeli jsme, jak motorka vynechala a pak jsme uviděli oblak prachu.
John obvykle hned vstane.
Ale my jsme ho neviděli vstávat.
Skočila jsem na motorku, ostatní do mikrobusu,
takže já jsem jela až za nima. Byla jsem trochu nervózní.
Měl jsem dobře rozjetý kolo, všechno probíhalo dobře.
Na výjezdu z tý ostrý zatáčky jsem zkusil přidat,
a jak jsem vyjel, hodilo mě to zpátky.
Vymrštilo mě to tak rychle, že jsem ani nevěděl, co se stalo.
Najednou jsem byl ve vzduchu a padal přímo na hlavu.
Dopadl jsem a válel se po zemi, pak se mi dost motala hlava,
musel jsem zůstat ležet, asi na deset vteřin.
Když plujete vzduchem a pak kloužete po zemi v téhle rychlosti,
nemůžete nic dělat. I kdybyste se pád pokusili při téhle rychlosti zastavit,
není to nic platný. Musíte tam sedět a prostě to přijmout.
Přijmout porážku.
Stroj nehavaroval kvůli aerodynamice.
Hopkinsova nehoda byla jen další připomínkou potměšilé povahy pětistovky.
Má otřes mozku.
Rozhodně nedoporučuji, aby se vrátil na dráhu.
Řekl bych, že máme víc problémů než řešení.
A to bohužel není neobvyklé.
Předpokládal jsem,
že dosáhneme obvyklého zvýšení rychlosti na přímém úseku.
Ale z nějakého důvodu, nevím proč, to nejelo rychleji.
Hopkins má dva týdny na uzdravení.
Pak už musí cestovat 16000 kilometrů do Suzuky v Japonsku.
V Suzuce bude mít 4 hodiny 20 minut, aby se seznámil s nejobtížnější dráhou
- a kvalifikoval se na první Grand Prix. - "Suzuka, Japonsko, duben 2002"
Pojede na stroji bez aerodynamických úprav.
Aspoň nejede s titanovým drátem v noze.
"Pátek, 5. dubna, trénink"
Je fakt těžký řídit motorku v tomhle větru.
Opravdu tam bojuju s větrem.
Je fakt větrno a ten vítr vás postrkuje. V mírný zatáčce to není tak špatný.
- Jak se ti jede v tom větru? - Děsně.
Já ani necítím, co dělá motorka.
Hlavně na výjezdu z tý ostrý zatáčky, druhý levý.
Rossi už je na dvou hodinách a čtyřech minutách?
První kolo bylo v pořádku, pak jsem si všiml nějakýho klepání.
Novou pneumatiku, prosím.
Když reagujete na připomínky jezdců tím, že stroj upravíte,
že něco vylepšíte, že připravíte lepší pneumatiku nebo zvýšíte počet koní,
jezdec si rychle zvykne. A zas si začne stěžovat.
A tak to v zásadě chodí.
Ne, nedrží tak, jak by měla, myslím.
Nejdřív jsme viděli jen oblak prachu. Ale pak že tam stojí.
Vždycky se hned snažíme zjistit, jestli jsou zranění.
A já věděl, že není, protože stál u slaměné bariéry, ruce zkřížené.
Ten postoj říkal: Páni, právě jsem to podělal.
Studený pneumatiky.
Zkoušel jsem zajet dobrý kolo, ale ten vítr byl fakt silnej.
A pár dalších věcí. Všechny vedly k velkýmu skluzu a už jsem letěl.
Jet na sto procent, na sto a dvě procenta, ať to obnáší cokoliv,
- to jsem zvládal tak tři kola. - "Páteční ranní trénink"
Vždycky jsem věděl, že pojedu tři kola rychleji, ale ne víc než tři kola.
Většinou jedete na devadesát, devadesát pět procent.
Dneska to byl velkej pád. Občas se to stane. Zkoušíte překonat sami sebe.
Řekl, že měl malej výpadek koncentrace, a už to bylo.
V momentě, kdy vyletěl ze sedla, jel zřejmě 125 mil v hodině a akceleroval.
Málem prošoupal rukavice,
jak se pokoušel zpomalit, než narazil na svodidla.
Trochu to s ním otřáslo. Ale tohle by otřáslo každým, věřte mi.
Už je to dost dlouho, co naposledy spadl.
Takže myslím, že trochu vystřízliví. Začínal se cítit nezranitelný.
Zejména při všem tom pochlebování, kterému je pořád vystaven.
Musím si myslet, že jsem neporazitelný, neprůstřelný, že měřím tři metry.
V motocyklovém sportu sám sebe přesvědčíte, že jste superman.
Žijete v takovém oparu, myslíte si, že se vám nikdy nemůže nic stát.
Já trávil polovinu času tím, že jsem se snažil přesvědčit, že takový nejsem.
Někdy ten tlak a to, co vám lidi říkají, je tak ohromující.
Prostě uvěříte, že dokážete ten stroj udržet a můžete s ním klouzat,
můžete dělat, cokoliv si zamanete.
Jenže tak to není. Musíte si neustále připomínat, že jste člověk.
Já jsem to někdy nedělal, ale pak ta Wayneova nehoda...
- To nebylo vážně nic pěknýho. - "Italská Grand Prix, 1993"
Ten den mi to moc nešIo. Bojoval jsem sám se sebou,
ale v takový situaci jsem byl mnohokrát. Takže to nebylo nic novýho.
Byla to jenom moje chyba.
Prostě jsem se dostal trochu do varu. Jel jsem moc rychle do zatáčky,
takže jsem to musel těžce rovnat, abych udržel stroj na dráze.
A když jsem sešlápl plyn, tak mě to vymrštilo.
Byla to jenom lehká nehoda,
protože mě to vymrštilo a já jsem spadl na stranu.
Klouzal jsem s motorkou přes dráhu, ale když jsem ji minul,
narazil jsem na obrubník a to mě vyhodilo do vzduchu.
Pak jsem přistál na štěrku. A tam byly retardéry pro vozy Formule jedna.
Tehdy jsme jezdili na stejném okruhu.
Jak jsem se toho dotkl, tak mě to odpálilo.
Takže jsem ztratil veškerou kontrolu nad tím, jak nebo kam dopadnu.
Necítí nic od pasu dolů.
Je v nemocnici blízko Rimini.
Jeho stav je stabilizovaný a příštích 48 hodin bude rozhodujících.
Dneska nejsou kolem dráhy žádné překážky.
Někdy se musí stát vážná nehoda, aby se věci změnily.
Můj nejvyšší cíl byl stát se mistrem světa.
A když jsem toho dosáhl, byl čas to zopakovat.
Teď si přeju, abych toho tehdy nechal a řekl si: Někdy musíš přijmout porážku.
Tenkrát jsem takhle neuvažoval. Na závodění jsem byl závislý
a musela se stát velká nehoda, abych s tím přestal.
Nějakou dobu po závodě v Misanu jsem byl doma.
Podíval jsem se ven a tam byl hlouček novinářů, televizní kamery
a spousta lidí před mým domem. Myslel jsem si: "Co se děje?"
Vyšel jsem a oni říkali: "Slyšel jste, kdo vyhrál světový šampionát?"
A já říkám: "Vyhrál co? Pořád ještě zbývají tři závody."
Řekli mi o jeho zraněních.
Byl jsem stejně šokovaný jako všichni ostatní.
Jsem pověrčivý. Osmdesát procent jezdců věří na nějaké pověry.
Chápu, že to někomu může připadat hloupý, ale je to tak.
Někteří herci a herečky jsou pověrčiví a nedělají nic nebezpečného.
Myslím, že to je normální. Když jste jezdec a sednete na motorku, riskujete.
Myslím, že je to docela normální.
- "Suzuka, 16. dubna, kvalifikační závod" - Máme ještě pět minut do startu
tohoto MotoGP čtyřtakty versus dvoutakty,
druhý oficiální kvalifikační závod.
Po včerejšku zatím drží přední pozice Capirossi, Rossi, Ukawa, Roberts.
Některé svaly mi ochably. Je trochu obtížnější se udržet.
Valentino je připravený vyjet z garáže. Tenhle týden havaroval dvakrát.
Jednou včera ráno, jednou dneska ráno.
Včera měl štěstí! Včera viděl Boha. Byl vyděšený.
Pořád se mluví o Yamaze M1, čtyřtaktu. Vypadá to dost špatně,
rozhodně nesplňuje očekávání.
Cítím, že na tomhle stroji nemůžu jet na sto procent.
Naši lidé si uvědomují, kde jsou problémy.
Doufejme, že mohou vytvořit něco jiného a mnohem lepšího.
Nevím, kam na ty výmluvy chodí, kéž bych takový stroj měl, když jsem jezdil.
To je Capirossi. Jede na pole position.
Tohle je motorka Valentina Rossiho z minulého roku. Brzdí. Má problém.
- Někdo spadl. Je to další Red Bull. - Je to McCoy.
Byl to McCoy, McCoy spadl!
A McCoy leží na dráze a nehýbá se. Kvůli tomu Loris Capirossi musí stát.
Vidíme tu nehodu z našeho boxu. A tady ji vidíte na obrazovce.
Budou ho nakládat na nosítka. Žlutý praporek je nahoře.
Začal jsem brzdit a zkoušel to ustát. Zadek se zvedl.
Musel ho postrčit vítr. Viděl jsem, jak se zvedl prach.
On je umanutej chlapík.
Hodně umanutej.
Chci říct, že nikdo už nechce, aby si ještě víc ublížil.
Tahle pole position je pro mě důležitější než obvykle,
protože jsem dvakrát havaroval. Jsem velmi šťastný.
Vážně na to měl. Možná že by dojel druhý.
Kdyby to všechno klaplo.
Ale když včera havaroval na posledním úseku, ztratil všechno.
"Neděle, 7. dubna, den závodu"
Tentokrát, když jsem se probudil, říkal jsem si: Do prdele.
Vždycky jsem ztuhl, když pršelo.
Doma jsem se díval na oblohu a modlil se, aby nepršelo.
Já jsem déšť míval rád, protože jsem věděl,
že to vyrovná moji motorku s ostatními
a bude z toho bitva jezdce proti jezdci.
Jen jsem mu říkala, ať se udrží na motorce. Už to dělal milionkrát.
- Letěl jsem po hlavě. - "2. kolo z 21" - Jel jsem zeširoka, bylo to kluzký...
Čekal jsem, že to udržím, ale podjelo mi to.
Nemohl jsem se s tou nohou dostat do správné pozice.
Nemohl jsem dost dobře hýbat kotníkem.
Vypadá to, že jeden ze šroubů v mojí noze leze ven.
Ke konci to vážně bolelo. Musel jsem vyříznout díru v botě,
takže ten šroub mohl trochu vyčnívat, abych uvolnil tlak.
- Dělám webový stránky, taky jsem... - Vážně?
Motocykl je moje hobby.
Tenhle víkend je velmi nádherná chvíle mýho života.
Chtěl bych vás znova vidět.
- Děkuji vám. - Díky taky.
Nedělejte si těžkou hlavu. Běžte se podívat na závod.
Děkuju vám.
"7. kolo"
Hnal jsem to moc rychle. Vletěl jsem tam zeširoka a narazil jsem předkem.
Motorka byla pořád schopná jízdy, tak jsem ji přivezl zpátky do boxu.
Poprvé jen naskočil zpátky na motorku. Podruhé přijel dovnitř
a měnili jsme proudnicový kryt, ztratil pedál a řazení bylo uvolněné.
Vyměnili jsme několik součástek, když už jsme v tom byli. A pak odjel.
"13. kolo"
"19. kolo"
Dost jiných lidí taky spadlo, takže skončil na dvanáctém místě.
Bylo to jiné, byl to dost zajímavý způsob, jak začít kariéru v Grand Prix.
Pochybuju, že by takhle chtěl pokračovat.
Cos to udělal s motorkou?
Nepamatuju nikoho, kdo by zajel do boxu,
nechal si opravit motorku, vyjel a dokázal se dobře umístit.
Nejel jsem tak, jak jsem plánoval. Moje první GP. Jsem fakt šťastnej.
Dvě nehody a skončit na bodovaném místě, to je docela slušná práce.
"Nedělní noc ve srubu"
Slíbil jsem, že dneska dojedu, takže jsem musel dojet.
"Ramona v Kalifornii, 19. května 2002, den francouzské Grand Prix"
Závod byl přerušený po dokončeném 21. kole z 28 kvůli dešti.
John Hopkins jedenáctý,
patnáct, čtrnáct bodů pro kvalifikaci světového šampionátu.
Nikdy jsem bez něj nebyla takhle dlouho. Bojím se o něj.
Volal mi dneska v šest ráno asi tak 15 minut po závodě.
- "Rossi vyhrává francouzskou GP" - Byl celý šťastný.
29. května poletím do Itálie, do Mugella.
Nikdy jsem ho neviděla závodit na jednom z těchhle strojů.
Italská Grand Prix v Mugellu je pátým závodem sezóny.
Ze Suzuky se týmy přesunuly do Jižní Afriky, Španělska a Francie.
Po čtyřech závodech má Valentino Rossi na kontě tři vítězství
a jedno druhé místo. Max Biaggi dokončil pouze dva závody,
dojel na devátém místě ve Španělsku a na třetím ve Francii.
John Hopkins získal body v každém závodě,
zisk jedenácti byl zatím jeho nejlepší výsledek.
A co se týče Garryho McCoye...
Je to špatné, Garryho zranění nohy, místo aby se zlepšovalo, zhoršuje se.
Jako by nebylo dost na tom, že si při té nehodě v Estoril zlomil nohu,
ale ještě se ozvalo staré zranění kotníku
a utvořily se tam kostní výrůstky.
Podstoupil další operaci, aby se noha vyčistila.
- "McCoyův dům v Andoře" - Operace proběhla před jedenácti dny.
Teď musí zůstat v klidu šest až osm týdnů.
Cítím se docela dobře, ale myslím, že šampionát pro nás letos skončil.
Neuvěřitelný. Zvlášť v Itálii.
Je to neuvěřitelný od roku devadesát sedm.
Úplně jinej život. Má to dobrý stránky a špatný stránky.
Když někam přijdete: Valentino, mám vás rád, dívám se na závody.
Vy jste nejlepší. Číslo jedna. A to je dobrý.
Jeden den, dva dny je to oukej, ale po startu?
To začne být vaše práce.
V Mugellu představila Yamaha nové šasi Biaggiho motocyklu.
Biaggi je rychlejší, než byl po celý rok.
John Hopkins startuje na motocyklu
- bez jakéhokoliv vylepšení. - "Páteční kvalifikace"
Občas se trochu bojí, když je na tribuně při závodu.
- Musí se dívat se zavřenýma očima. - Dívám se na něj na rovných úsecích.
Nemám ráda, když se naklání a klouže se.
Dva motocykly dosáhly dneska rychlosti 200 mil za hodinu.
Vidíte tu ceduli nahoře? To je docela významný mezník.
- "Komentátor Eurosportu" - Ve stručnosti.
Technici Yamahy stáli odpoledne v poslední zatáčce.
Nejvyšší výjezdová rychlost nejrychlejšího muže v poslední zatáčce
byla 235 kilometrů v hodině. Dosáhl jí Tohru Ukawa na Hondě V-5.
Druhá nejrychlejší: Max Biaggi na Marlboro Yamaha čtyřtakt,
dvě stě třicet dva kilometrů v hodině, o tři kilometry míň.
Nejrychlejší dvoutakt: John Hopkins.
Beng, beng, beng.
Dvě stě dvacet sedm, jako hodiny, celý den.
Úžasné. Tenhle rok by ho doopravdy neměli bodovat.
Měli by ho jenom nechat jezdit, žádný tlak.
Ale i tak už udělal dojem na spoustu lidí.
Pro mě je, myslím, John Hopkins talent. Je dobrej. Rychlej.
První rok na pětistovkách není jednoduchej pro nikoho.
Všechno se začíná dařit.
Začínám objevovat svoji silnou stránku proti jiným jezdcům,
a to, že já podbržďuju. Brzdím vážně hodně pozdě.
Navíc tohle je první dráha, na kterou jsme během série přijeli,
kde jsem vlastně jel už předtím. Je to velká pomoc, když víte, kam máte jet.
V páteční kvalifikaci byl Hopkins sedmý nejrychlejší
v jeho teprve páté Grand Prix.
Pohádka končí v sobotu.
Vyjede z dráhy při poslední kvalifikaci, zatímco jeho soupeři zrychlují.
Na konci závodu klesne na třinácté místo.
A pak následuje špatný start.
Sedmnáctý.
Vepředu to vypadá, že Biaggi se na tenhle závod cítí.
"7. kolo z 23 Biaggi předjíždí Rossiho"
Myslím, že to soupeření je pro tenhle sport dobré.
Biaggi se potřebuje zvednout, aby to pokračovalo, aby to ještě bylo soupeření,
protože Rossi mu sebral jeho jméno a jeho číslo, jeho adresu, číslo auta.
Nejenže ví, jak na něj na dráze, ale poráží ho v mnoha jiných směrech.
Když se díváte na Rossiho, jen jede v závěsu.
Čtyři nebo pět kol před cílem vyrazí. Pořád to má pod kontrolou.
- "13. kolo" - Ale takhle to nebude navždycky.
Jenom si myslím, že Hondě se podařilo postavit trochu lepší motocykl
než většině ostatních. A taky mají nejlepšího jezdce.
"Hopkins dvanáctý"
Jsem na tebe tak pyšná.
Nakonec to šIo fakt dobře. Dojel jsem dvanáctý.
Nemůžu být zklamanej. Můj cíl byla první desítka.
- A co v Katalánsku? Jezdil jsi tam, ne? - Jo, tu dráhu mám rád.
Takže se fakt těším, až tam pojedu a budu závodit.
"O dva týdny později"
Ta dáma symbolizuje trofej - dívku.
Když vyhrajete závod, je tam dívka.
Pak tu máme kostkovanou vlajku, protože k té chci.
Drží americkou vlajku. Narodil jsem se v Americe. Jsem americký občan.
Je oblečená do britské vlajky,
to symbolizuje fakt, že celá moje rodina pochází z Anglie.
Já jsem jediný, kdo se narodil v USA.
"Valentinův volný den"
Měl jsem problém, vrazil jsem do stromu.
- Valentino, jste tu poprvé? - Na téhle dráze? Ano.
Myslíte si, že vás ještě někdy pozvou?
Určitě ne.
Poprvé a naposled.
- Žádný problém s havarovaným vozem. - "Mluvčí Seatu"
Jezdit motorky, to je můj sport a moje největší vášeň.
Ale řídit rally auto je... moc se mi to líbí.
Možná že to v budoucnu můžu zkusit.
Teď jezdím docela rychle,
takže když se udržím na téhle úrovni další dva nebo tři roky... je to pohoda.
"Okruh v Katalánsku, poslední kvalifikace"
"Posledních 5 minut"
- "Nejrychlejší kolo" - Během testu IRTA v březnu v Katalánsku
byl Hopkinsův nejlepší čas kola 1 minuta 46 vteřin 4 setiny.
Více než o jednu a půl vteřiny pomalejší než Rossi.
Od té doby se jeho stroj nezrychlil.
Ale jak Hopkins předvedl v posledních minutách kvalifikace, on ano.
Věděl jsem, že to bylo fakt dobrý kolo. A pak vidíte velkou obrazovku a nápisy.
- Měl jsem za sebou tři čtvrtiny kola. - "Nejrychlejší kolo"
A viděl jsem na prvním místě číslo dvacet jedna.
Tak jsem fakt docela šťastnej.
Srdce se mi zastavilo.
Chtěla jsem skákat radostí nahoru dolů. Začala jsem brečet.
Nečekala jsem, že pojede tak rychle.
Na pár hvězdných okamžiků je Hopkins číslo jedna.
Naneštěstí pořád ještě zbývají tři minuty kvalifikace.
A během nich se propadne na šesté místo.
Nevadí to. Udělal dojem.
V závodě skončil desátý. Jeho první umístění mezi prvními deseti.
Valentino Rossi vyhrál, stejně jako o 2 týdny později na holandské Grand Prix,
kde Hopkins dojel sedmý.
Pak, při kvalifikaci na německou Grand Prix, Hopkins spadl ve vysoké rychlosti
a zlomil si kůstku v zápěstí. Byl nucen vynechat závod,
ale o měsíc později byl zpátky na okruhu v České republice.
Valentino Rossi vyhrál jedenáct Grand Prix a celý šampionát.
Max Biaggi se s ním mohl měřit jen příležitostně,
Vyhrál dva závody a skončil druhý s velkým rozdílem.
John Hopkins zakončil svoji nováčkovskou sezónu na 15, místě,
získal body ve dvanácti ze šestnácti závodů.
Poslední řádek v historii dvoutaktů napsal Garry McCoy.
Vrátil se v dobré fyzické kondici. Při posledním závodě ve Valencii
postavil dvoutakt do přední řady MotoGP.
V roce 2003, jak Barry Sheene předpovídal,
žádné dvoutakty už nezávodí.
McCoy bude jezdit na čtyřtaktu jako všichni ostatní.
McCoy havaroval během závodu ve Valencii bez zranění.
Zvítězil Alex Barros,
který jezdil na stejné Hondě jako Rossi při posledních čtyřech Grand Prix.
Dvě z nich vyhrál. Proto se někteří ptali,
co by se bývalo stalo, kdyby začal sezónu na čtyřtaktu.
Týden po poslední Grand Prix, na začátku listopadu,
týmy začínají trénovat na další sezóny.
Ten závod nikdy nekončí.
Ale pro každého jezdce nastane den, kdy se musí smířit s tím,
že tohle už nemůže dělat dál.
A co se stane pak?
Je skoro čtyřicet stupňů.
Je 29. července 2002 a já jsem tady, řídíme s Eddiem motokáry.
Myslím, že jsme v pekle. Ne, jsme ve Willow Springs.
Je tady kolik? Přes čtyřicet stupňů. Je mi hrozný horko.
Začal jsem jezdit motokáry, když jsem skončil s motorkama.
Ricky Johnson, motokrosový jezdec, můj přítel, měl jednu,
- tak jsem to zkusil a bylo to výborný. - "Maximální rychlost 224 km/h"
A pak se Wayne zranil a já si myslel, že tohle pro něj bude šikovná věc.
- Upravíme ruční řízení a může to zkusit. - Myslel jsem si: "Děláš si srandu?"
Nemůžu si znova nasadit helmu a řídit motokáru. A to bylo: "Ale prosím tě."
Nakonec jsem to zkusil a bylo to skvělý.
A teď mu koukám na záda.
Ujíždí jim, Rexi.
Strejda Wayne ujede vždycky každýmu.
Po té nehodě jsem vedl svůj tým.
Vím, že pro něj bylo těžké vzdát se závodění.
Já jsem dospěl k bodu, kdy jsem si řekl: "Já už tohle nechci dělat."
On toho bodu nikdy nedosáhl.
A bohužel ta tragická nehoda se stala předtím, než k tomu bodu dospěl.
Myslel si, že celý jeho život je závodění.
Že na tom závisí jeho život, ale bylo to jako světlo svíčky.
Po té tmě utrpení našel skutečné světlo života,
které je mnohem větší než světlo svíčky.
Opustili ho jeho démoni. Existují démoni, kteří tyhle lidi ovládají.
Teď se bude ohlížet na svoji posedlost
a bude mu připadat těžké tomu porozumět,
jako to tehdy připadalo těžké mně a normálním lidem.
Jezdci žijí jako bozi.
A v určité chvíli si uvědomí, že se musí vrátit do světa lidí.
To není trest, protože oni přeměnili svět lidí v ráj.
V devadesátém pátém, v dešti, na Suzuce, jsem jel úplně celý závod
a díval se na věci, které jsem na Suzuce předtím neviděl.
Svodidla na určitých místech, a říkal jsem si, páni, a zpomaloval jsem.
Když jsem přiletěl z Japonska domů,
Wayne Rainey se se mnou dal do hovoru a říká:
"Vypadá to, že se už nebavíš." A pokračuje: "Ty se máš bavit.
A pokud ne, musíš přestat."
Byl jsem docela unavenej a neměl jsem motivaci, když už tam Rainey nebyl.
Myslím, že tu bylo příliš mnoho věcí, které mi říkaly: Je čas odejít.
Zkoušíte stroj i sebe, abyste viděli, co všechno vám projde.
To byl můj případ.
Neříkal jsem si, že jsem blázen. Užíval jsem si závodění. Miluju motorky.
Vyhrávat bylo skvělý, ale to byl bonus.
Prostě jsem chtěl vidět, co jsem ze sebe schopný dostat
a co jsem schopný dostat z toho stroje a jak dlouho to může pokračovat.
Lidé říkají, proč necháte svého syna, aby tohle dělal? Vždyť se zabije.
Naplňuje ho to. Je to jeho život.
Je to něco, v co věří.
Na motorce existujou chvíle, kdy se všechno daří.
Jste úplně spojeni s motorkou a dráha... všechno jen lehce plyne.
Chci říct, že můžete jet od deseti do čtyřiceti kol
a zajedete je stejně.
Protože když to tam je, tak to tam je. Je to ten nejúžasnější pocit.
"Věnováno Barrymu Sheeneovi"
O berlích jsem chodil dvakrát v životě. Když jsem ve třinácti řídil motorku.
A když mi bylo čtyřicet.
Blízko mého domu a domu Kennyho Robertse ve Španělsku
mě ze silnice vytlačil náklaďák.
Narazil jsem nohou do telegrafního sloupu a strávil 35 dní v nemocnici.
Operovali mě čtyři hodiny a musel jsem nosit fixaci.
Vylézají vám šrouby z nohy a všechny tyhle věci. Bylo to trochu ironické,
že jsem strávil dvacet osm let svého života závoděním
a pak mě na motorce vytlačí ze silnice a vybourám se.
Můj vzkaz každému, kdo jezdí po silnici
a má jakoukoliv touhu jet rychle do zatáčky
a možná dát koleno na zem, je: Nezkoušejte to na silnici.
Silnice není okruh.
Udržujte menší rychlost, protože nikdy nevíte.
Pokud je na silnici trochu bláta nebo olej, cokoliv, nebo pes.
Wombat nebo klokan.
Najděte si místní závody na dráze, zkuste pár dní za rok závodit,
abyste ze sebe dostali agresi na závodní dráze,
kde každý dělá to samé.
Proč riskovat život na silnici?
Je mnohem lehčí jít jednoduše na dráhu. Je to bezpečnější.
Dneska ty motorky, které můžete běžně koupit, jsou neuvěřitelně rychlý.
Suzuki sto padesát koní a Honda sto čtyřicet.
To je neuvěřitelný.
Rád řídím motorku na silnici.
Mám CBR a vždycky jedu, ale musím se speciálně pokaždé soustředit,
protože je to nebezpečné. Není to nebezpečné jenom pro vás,
všichni ti zasraní idioti, kteří řídí auta,
protože nedávají pozor na motorky. Protože v autě jste...
Je větší než motorka, takže žádný problém.
Mám motorku. Dvěstěpadesátku, velkou motorku.
Líbí se mi to.
Ale když jedu na mašině, vždycky nosím rukavice a helmu a velkou bundu.
Myslím, že jsem vždycky měl potíže respektovat někoho na motocyklu,
když jsem se dostal na silnici, takže jsem se prostě rozhodl, že nebudu.
Ale jo, bezpečnostní hledisko je rozhodující
pro rozhodnutí neřídit na silnici.
Co bych měl vzkázat chlapům, který chtějí řídit svý motocykly rychle?
Ujistěte se, že vaše zdravotní pojištění je platné.
- Jezdíte na motorce? - Ne. To je hrozně nebezpečný, ne?
Jestli chcete jet rychleji, zkuste to na dráze.